Podnapise uredil P O W E R M A X
Halo?
Ming! Utišaj to smrdljivo muziko!
Oh, ti si!
Kje je moja slika? Hočem svojo sliko.
Po pošti? Ni kaj, res izvirno!
Moram reči, osupel sem da si tega sposobna!
Plezanje! Vsa ta trpežnost pri tvojih rosnih letih!
Kakorkoli, slabe novice. Cene so poskočile.
Z Rembrandtom ne bom mogel pokriti stroškov.
Glede na okoliščine, bi pričakoval kakih 40 milijonov.
Me ne zanima, kako jih dobiš. Poskrbi, da jih dobiš hitro.
Tik-tok... tik-tok.
- 'Jutro, gospod Cruz. - 'Jutro.
Najprej umetnino zavarujete, da pa vidite kako to izgleda vam uspe mesec dni potem, ko je že prodana.
Torej, lahko postane del naše reklamne propagande.
Si bom zapomnil,ko bom šel po stopnicah poslušat o svoji novi poziciji v pisarni v Toledu.
Klical sem te ob pol petih danes zjutraj.
Bila sem doma, v postelji.
- Nisi dvignila. - Nisem hotela dvigniti.
Imela si družbo.
- Prišel je skozi okno. - Kako romantično.
Mislim, da je skozi okno prišel notri.
V 70-tem nadstropju, skozi okno s specijalnim steklom, težkim vsaj 200 kilogramov.
Nekaj je odmontiral.
Mislim, da so to bili...
- ..teleskopski zapahi. - In ti veš na kakšen način?
Oprosti mi.
- Spet malo natolcuješ, igraš. - In naj se tisoč rož razcveti.
- Voditelj Mao. - Točno.
Zatem, ko je vstopil, je pustil okno odprto.
Prepih je potegnil čez rožo.
Stavim, da so okenski zapahi sveže popraskani.
- In koga imamo zdaj zato radi? - Ugibaj.
Oh, ja. Čudim se.
Dopusti mi.
Dopustim ti naj?
- Bob, smem? - Oh, ja, seveda. Izvoli.
Pred štirimi tedni, ko je naša stranka kupila Rembrandta.
- Vidiš koga, ki ga poznamo? - Ne.
Ne, tudi nihče drug ga ni videl.
Poglej še enkrat.
Misliš, da je on označil kupca v avkcijski hiši.
- Točno. - Dobro delo, Bob.
- Ne pozabimo pozivne karte. - Elvis ni zapustil stavbe.
To je klasični Mac, Hector.
V petih letih, odkar te poznam, ti je MacDougal všeč v več kot polovici obdelanih primerov.
- On je najboljši. - Pa tudi 60 let star.
On ni nikakršen Človek-Pajek. Je bogataš. Njemu ni potrebno ukrasti Rembrandta.
Misliš, da krade, ker mora?
Kar nadaljuj z delom.
Torej sem prideš ob 7-ih zjutraj,
delaš do 10-ih, na kosilo greš sama, v pisarni nimaš prijateljev...
- O, postal si pozoren. - Skrbi me zate.
Morda mi je všeč, da sem sama. Mogoče grem komu na živce.
Pravijo, da te nič ne vrže iz tira niti zadnji in ne naslednji.
Je to tvoj način, da me povabiš ven, Hector? Uhh?
Torej, mm... ne, če boš rekla ne.
Morda imaš prav.
- Ta teden je bil tu. - Nazaj v London je odletel danes zjutraj?
Splačalo bi se poslati nekoga tja, da vidimo, kaj namerava.
- Saj ga poznam. - Kaj res?
Gotovo!
Pred leti, ko sem bil še v Biro-ju, smo za njim poslali dva človeka.
Vem, vem. Izginila sta. Poznam zgodbo.
- Oba sta bila dobra agenta. - Oba sta bila moška.
Kaj imaš v mislih za vabo?
- Zadevo, ki vem, da jo hoče. - In zakaj ne Mone Lise?
Tip ima rad izziv.
Daj, no.
Tole hočem nazaj.
Hvala.
Bog!
Sranje!
Prvo pravilo:
Ne nosi pištole da ti je ne bo kasneje potrebno uporabiti.
- Zakaj si tu? - Da zastavim par vprašanj.
Če mi odgovori ne bodo všeč, boš izstopila skozi okno.
- Zakaj mi slediš? - Imam predlog.
- Kako naj vem, da nisi kifeljc? - Mi boš pač moral zaupati.
Drugo pravilo: Nikoli ne zaupaj goli ženski.
Nimam v čem spati. Nekdo mi je ukradel prtljago.
A res? Šokiran sem.
Zanimivo, kaj se te dni krade. Tvoja prtljaga...
Pa tisti Rembrandt.
Resnično. Tisti Rembrandt.
- In to je tvoj predlog? - Ja.
- Mislim, da ni naprodaj. - Ne ni. Ukradla ga bom.
Iz palače Bedford? Dobro je varovana.
Z unikatno zaščitno kodo, ki se dnevno spreminja, do katere pa imam dostop.
- Dobro zate. - Vendar potrebujem tvojo pomoč.
Sama ne znam noter in ven.
Kupca že imam, ki mi bo dal 40 miljonov zanj.
Nobenega razloga nimam da bi ti verjel eno samo besedico.
- Ampak bi rad. - Zakaj misliš?
Zato, ker hočeš masko.
Najprej poizkusiva, potem si zaupava.
Pomeni kaj?
Dobiš me pred hotelom, ob devetih. Po možnosti oblečena.
- Kako naj vem, da boš prišel? - Jaz bom tam. In nikoli ne zamujam.
- Prav nikoli? - Nikoli.
Če zamujam... pomeni, da sem mrtev.
Čigav hotel? Tvoj ali moj?
Mac?
No, prispela sva.
Pojdi naravnost tja in vprašaj po Haas-u.
- Haas? - Fejst fant.
Zelo preprost.
Povej mu, da hočeš kupiti Qing-ovo vazo. Cena je 200.000 funtov,
- katere, jasno, ne boš plačala. - Zakaj ne?
Zato, ker jo boš ukradla. Saj si tat, a ne?
Vzemi tole kartico, ponarejeno. Ko se bo obrnil, da jo obdela, mu suneš vazo.
V redu.
Uživaj. Čakal bom.
- Oh! - Oprostite!
- Živjo! - Dan.
- Prišla sem zaradi Qing-ove vaze. - Ne poznam te.
Nisva se še srečala. Mac me pošilja.
- Kje je denar? - Kje je vaza?
- V redu, pokaži mi pravo. - Ne, kar zaupaj mi, punca.
Še boljša je od orginala. 200.000 funtov.
- Kaj je zdaj to? - Kreditna kartica.
Ja. In?
Močno si želim.
Kaj točno... si pa ti misliš da je tu?
- Harrods? - To ne, tam nisem nikoli videla podgan.
Se rada šališ, kajne?
Seveda.
Kako ti je všeč tale?
Oprosti. Glede vaze sem naredila strašno napako.
Zelo res.
Oh, ja, sem.
Čas se izteka. Še vedno lahko pobegnete, če boste hitri.
Poslušaj zdaj.
- Kje je vaza? - Razbila sem jo.
- Kaj! - Oprosti mi...
Moj bog!
Bog pomagaj!
Tip je potegnil nož. Kaj pa naj bi naredila?
- Dobila naj bi tisto prekleto vazo! - Itak je bila cenen Viktorijanski ponaredek!
Zgrešila si bistvo celotnega preizkusa.
Ne, nisem.
Oh. Dobro.
Pridna punca!
- Daj sem. - Kaj je to?
Daj mi sem!
Kaj je gor?!
Bedford Palace.
Celoten načrt, varnostni sistem, popoln vodič.
Poglej, kaj si naredil s tem krasnim avtom!
Res, hvala bogu, da ni moj. Izvoli, nekaj cunj.
- Kam greva? To so moja oblačila! - Res je, imaš par zanimivih svari.
- Ti si bil? Ti si ukradel mojo prtljago? - Sem pač tat. Pa me toži.
- Kam pa zdaj greva ? - Gor.
- Mac, kje je moj kovček? - Pri varnostni službi hotela.
Pri kom?!
Zakaj?
Torej, včeraj se je zgodil rop pri Cryptonic-u.
Nekdo je ukradel pet prototipov superčipov vrednih vsak po 4 milijone dolarjev.
In eden teh čipov je v tvojem kovčku.
- Pri hotelski varnostni. - Da.
Še en anonimni telefonski klic, z moje strani, plus fotografije...
- Kakšne fotografije? - Saj, res.
Tele.
Kdo je posnel...?
Hej!
- To je podtikanje! - Kaj?
- Temu se reče podtikanje! - Pravzaprav, je to izsiljevanje.
Podtikanje...
je, kar policaji delajo tatovom.
Greš zraven?
Še malo, pa sva tam.
Brez ključavnice? Brez varovanja?
Česa takega pa še ne, kaj?
Semkaj.
Oh, uau!
Sva?
O, moj bog.
- Temu se pa reče zbirka. - Hvala lepa.
Samo sodobna umetnost?
- Zveniš presenečeno. - Ne, vendar tega ravno nisem pričakovala.
Kje so pa zbirke oklepov pa prekrižani meči?
Zgoraj na podstrešju. Whiskey?
Seveda. Z veseljem.
Uau!
Je vse to vredno plačila?
- Krvavega. Na zdravje. - Na masko.
- Pokažem ti tvojo sobo. - Koga še pripelješ sem?
Nikogar.
- Žalostno. - Zakaj?
Če že imaš nekaj takega pa tega z nikomer ne deliš.
Nimam potrebe deliti z drugimi. Večina ljudi kupuje umetnine, da se z njimi postavlja.
Jaz zbiram umetnost zase.
V tvojo sobo se gre tukaj.
Lahko noč.
- Saj je še zgodaj. - Imava zgodnji start.
Vendar nisem utrujena!
Kje pa ti spiš?
Zakaj?
V primeru, da bom kaj potrebovala.
- Te lahko nekaj vprašam? - Seveda.
Ti je kadarkoli spodletelo koga zmanipulirati, preslepiti ali zapeljati?
Ne.
Zakaj, ti je morda neprijetno, Mac?
Ne. Ne, sploh ne.
V resnici, mislim, da je prav primeren trenutek za naju da, ... stvari razčistiva.
Torej kaj imaš v mislih?
Pravila.
Oh! V redu.
V skladu s popolnim zaupanjem med tatovi,
pač ni prostora za osebne stvari.
Posel je posel. Ti narediš svoj del, jaz svojega.
Če kdo od naju pomišlja na kaj drugega kot le na zadano nalogo,
naju oba lahko dobijo, ali pa počijo.
Še enkrat lahko noč.
Ne...
Ne. Ne...
Ne. Ne.
Ne.
- Tule je lahko vhod. - To je vendar jezero.
Ja, vem, da je jezero, draga. Prvi vojvoda je dal izkopati rov za stranski vhod do svoje ljubice.
100 let kasneje so kraj poplavili.
V redu, se pravi greva pod vodo.
Jaz grem pod vodo. Jaz ukradem masko. Ti pa dobiš najditeljevo 10% napitnino.
Toda jaz imam kodo do maske, dragi.
Ki pa jo boš zdajle predala meni.
Ne!
- Mi samo nepotrebno zapravljaš čas? - Zapravljaš ti mojega?
Dogovoril ti bom povratek v London.
Nisem tisto, kar misliš, Mac.
Upam, za tvoje dobro.
Jaz sem tat.
Kar prepričaj me.
Ukradla sem Rembrandta.
- Mac, ukradla sem Rembrandta! - Jaz sem pa poslikal Sikstinsko kapelo!
Daj, no! Vprašaj me kako!
- Kako si to izvedla? - Notri sem prišla preko strehe.
Spustila sem se 20 nadstropij z McNeal-ovim škripcem.
- Moraš biti hudičevo dobra plezalka. - Saj sem.
Mhm?
Sem hudičevo dobra plezalka!
Jaz sem... ena... hudičevo dobra plezalka.
In kako si ga od tam odnesla?
Torej tisto...
je bil...
najlepši del!
- Poslala sem ga po pošti. - Ne!
Poslala sem ga po njihovem lastnem poštnem kanalu.
Enostavno...
uspešno... varno.
Izredno prebrisano.
Ne. Ne samo prebrisano.
Bilo je popolno!
Absolutno neverjetno!
Prav imaš. Res je lep.
Si vedela, da je Rembrandt živel pri starših še pri svojih dobrih 40-ih?
Seveda, ti to veš. Ti si popolna.
Kako si prišel do tega?
Zakaj bi ropal s terase... ko pa lahko pošto v pritličju?
Kako si pa vedel, da sem ga sunila?
Obstaja le peščica ljudi ki lahko naredi tako opremo,kot si jo ti uporabila.
In jaz poznam prav vse.
- Nekdo je kaj takega pričakoval. - Očitno.
- Gospod Conrad Greene iz Kuala Lumpur-ja. - O, bog...!
Kaj je bilo to? Kakšne vrste plačilo? Za usluge, ki jih gospod Greene opravlja?
Ja, nekaj takega.
Kaj bi si mogoče želela ukrasti v Maleziji?
- Hm? - Sto milijonov dolarjev.
Kakšen posel?
Kot je rekel modrijan:
Najprej poizkusiva, potem si zaupava.
A, dobro jutro.
Mi lahko poveš, zakaj moj Jaguar izgleda kot da si vozil čez neke zajebane skale?
Thibadeaux, strahotno mi je žal.
- Dolguješ mi 140 jurjev. - Kaj pa 40 milijonov dolarjev vredna kitajska maska?
A ima turbopolnilec in 6-kratni CD izmenjevalec?
Si dobil vse kar potrebujem?
- Ko končava, mi kupiš nov avto. - Zmenjeno. Si dobil male gumice?
Ja, dobil sem jih. Moraš bit malo usekan, da jih uporabiš.
- Zažigalno? - V kombiju je.
Zoprna zadeva. Ne zmešaj je z ničemer, če nočeš biti povsod naokoli.
- Kaj hudiča je to? - IR toplotna kamera, kakršno si hotel.
- Pa sem poudaril, da ne s tekočim plazma ekranom. -Samo tako sem uspel dobiti.
Kako naj delam brez pravega orodja?
Nehaj mi težit'. Misliš, da s tvojim listkom nakupujem v veleblagovnici?
Izmisli si kaj. Saj si itak vedno.
- Kje je cukrček? - V vodi, trenira.
Povedal sem ji, da plavam vsak dan po eno uro, pa se trudi za oba.
In kdaj bova opravila ta umazan del?
Morda bi malo počakala.
Po tem poslu, ve še za večjega.
Saj je že ta dovolj velik.
Nikoli ni dovolj velikega.
- Ohranjaš strogo profesionalen odnos, ne? - Nedvomno.
Si že kdaj kupoval žensko obleko?
Poslovno. Zanjo.
Ne poznam njene velikosti.
Torej, mislim, da ji pristoji šestica, toda
v štirici bi bila še boljša.
Imel sem punco, Tino. Izjavila je, da obleka naredi žensko. Jaz pa pravim, da ženska naredi obleko.
Kako lepa zgodba.
Pa vendar, lahko nabaviš obleko?
Mac, prestar si za to sranje.
Naj bo maska tega res vredna.
Oh, saj je.
Mislim, naj bo vredna tudi zame.
Oprema je prispela.
Kdo jo je pripeljal?
Dostavljač.
- Si robo naročil preko kataloga? - Ne, naročil sem jo preko človeka, ki mu brezpogojno zaupam.
Tega je še veliko, če nisi preveč utrujena…
Popusti malo. Popusti. Koliko je?
- 15 je. - V redu. Zdaj pa...
Naravnost nazaj, naravnost nazaj. Daj, odvij. Nazaj.
Takole ja. Tako. Ja, zdaj naravnost nazaj. Naj bo napeto. Napeto!
Tako. To je to. Ah, končno!
V redu. Dobro opravljeno.
Tri...
dve...
ena.
- Pet decibelov. - Še vedno preglasno.
Pripravljena?
- Ena in... - Beng.
- Dva in... - Beng.
- Tri in... - Beng.
Štiri in...
A, ja. Beng.
- Poki morajo biti uslajeni z uro! - V redu, pozabila sem, pozabila!
Še enkrat.
Kolena skupaj. Dol, dol, skloni se.
Jaz bom gledal masko. Osredotoči se na svoje gibanje.
Bogato!
Ne, ne, ne! Tole so laserski žarki! Hm?
Jaz sem tvoj vid. Torej pusti svoje oči zaprte, ker itak ne vidiš.
Jaz pa bom gledal vsak tvoj premik na zaslonu.
Daj, zgani se! Tri minute imaš predno pridejo stražarji!
Gor... Dobro!
Bolje. Leva noga. Leva!
Pa si...
Potrebujem počitek!
Dobila ga boš... ko dovolj dobro opraviš!
Številka ena!
Dva in...
- Beng. - Tri in...
- Beng. - Štiri in...
- Beng. - Pet in... napihni!
Kaj je zdaj to? To naj bi bilo v eni sekundi!
- Ventil moraš odpreti do konca! - Saj sem ga do konca! Poglej, odprt je!
V redu, že dobro! Ga bom kasneje popravil. Hm?
Šest.
Vzvod. Sedem. Pade.
- Osem. - Upade.
V redu opravljeno!
Pa sem ga čisto odprla, da veš? Kar pojdi in preveri.
Daj že!
Tukaj...
Tule je mesto, kjer mislim vstopiti.
Potem grem po stebru gor. Najtežji del.
Bom samo... Vidiš? Točno tule.
Ko opravim s prvim stebrom, bom na varnem. Torej ne skrbi zame, v redu?
Ko imam enkrat tole na računalniku, si lahko predstavljam. Tole zdaj lahko opravim miže.
A res?
- Je to res tako nujno? - Ja.
- Ker jih ne boš mogla videti... - Ti jih pa boš. Točno.
Zaupaj mi.
Pripravljena sva!
Ti pom že povedal, kdaj bova pripravljena.
Pozabila si na stikalo, morda nisi?
Jesus! Res si ne moreš pomagat, kajne?
- Pomagat kaj? - Biti tako zajeban.
Tako pač mora biti.
- Vendar, če se ne moreš sprijazniti... - Hej, Mac? Ne seri!
Veš kaj se mi zdi? Mislim, da te je hudo strah biti prijazen z menoj.
Baraba!
Srečen Božič!
- Zame? - Zame gotovo ne.
Odpri.
Mislim, da nosiš šestico, vendar boš v štirici zelo lepa.
Prekrasna je.
Toda?
Verjel ali ne, še nikoli mi nihče ni kupil obleke.
Ti jo bom odštel od tvojega dela.
Jaz pa zate nisem ničesar pripravila.
- Niti ni potrebno. - Ne, ne. Hočem vendar.
Ne bom dolgo.
Bom že počakal!
Zavarovalnica Waverly.
Pozdravljeni, sem Virginia Baker. Hectorja Cruza bi prosila, tajna linija.
Ti nisem omenil nekaj, kot vsakodnevno javljanje?
Oprosti, Hector, ne morem kar tako enostavno telefonirati z gsm-ja.
- Skrbelo me je že zate. Kje si? - Pri Mac-u, v njegovem gradu.
- Prihrani mi podrobnosti. Je ugriznil v vabo? - Je, izdatno. Pa Rembrandta ima.
Torej...! Dobitek na lotu!
Ga hočeš zgrabiti zdaj?
- Obtožimo ga lahko kraje, nedovoljene trgovine... - Jaz pa ga lahko dobim direktno na delu.
- Velika tatvina, 25 let do dosmrtne. - Misliš, da si sposobna?
- Hector, vem da sem. - Povej kako in kdaj.
- Pokličem te, čim mi bo jasno, V redu? - Je to obljuba?
- Seveda je obljuba. Zdaj moram iti. - V redu, samo sekundo. Hotel sem še...
Halo?
Mac!
Mac?
- Si našla kar si iskala? - Oh!
- Bog, kako si me prestrašil! - Veš kaj pravijo o strahu.
- Edino zdravilo je, da mu odsekaš glavo. - Tako?
Lep razgled, kajne?
Pomaga mi, da jasneje vidim določene stvari.
Veš, nikoli ne pridem sem gor ne da bi nekaj vrgel dol.
Vrzi, torej.
Odpotujeva čez dve uri.
Gin!
No, in?
Torej...
Najlepše oblečena prekla si kar sem jih videl.
Najlepša hvala, prijazni gospod.
Da te spoznam.
Zdaj ne bi hotela domov pomotoma z napačnim moškim?
Vse je ena maškarada.
Tukaj vsi igramo nekoga nekoga drugega.
Deset in trideset v... tri...
dve...
ena. Zdaj.
Izkaživa malo spoštovanja do častnega gosta.
Greva?
Ena, dve, tri, štiri, pet.
In... sever.
Ena, dve, tri.
Tam-ta-tam, tam-ta-tam.
Oh, sva že tu.
Oh!
- 15 sekund. - Postaja vroče.
Sedem... šest...
pet...
štiri...
tri... dve...
ena. In ena.
in dve.
In tri.
In štiri.
In pet.
Šest.
In sedem.
In osem.
- Več zraka. - Devet.
- Več. - Deset.
Še več!
- Enajst. Preglasno je! - Še!
V redu.
Gor.
Dobro. Še tri minute imaš pred stražarjem.
Ravnotežje. Ena točka.
Dvigni se.
Dve minuti do stražarja.
Dvigni.
Razširi. Zdaj obrat.
Malce višje.
Zdaj upogni koleno.
75 sekund.
Stoj.
Blokiraš mi žarek. Ne vidim ga.
Ga že odkrivam.
Brihtna punca.
Zdaj pa se spomni na prekleto stikalo!
Pridna punca.
35 sekund.
Pipravljam stikalo nevtralizacijski trik.
Zdaj pa briši od tam - hitro!
Neverjetno!
- Daj mi masko. - Tule je!
Nastopil je čas za igro Resnica in Izzivanje.
Kaj?
Zečela bova z resnico, ha?
Delaš pri Hectorju Cruzu pri zavarovalnici Waverly, mhm?
Zdaj pa,
drznil sem si, da si mi lagala.
- Ne vem o čem govoriš. - Kaj!
Služba je bila krinka! Tako sem lahko prišla do kode.
Ne, ne, ne, igraš na obeh straneh.
Masko boš prodala Conradu Greene-u, in me potem potunkala.
- Ne, potrebujem te za naslednji posel. - Nikakršnega naslednjega posla ni!
Pa je! Vreden je preko...
Samo ne reci mi, da je vreden sto milijonov.
Saj tudi ni. Vreden je, vreden... Prav imaš, saj ni. Vreden je več kot milijardo.
Tole je le tvoj del!
Ne lažem!
Tega ne morem opraviti brez tebe, Mac.
Prosim, pojdi z menoj v Kuala Lumpur.
Bi se lahko hitro odločil, prosim?
Štiri, tri,
dve, ena.
Tvoj čas je potekel. Rekla si, da mi o naslednjem poslu poveš v 24-ih urah.
Banka je.
In?
Nič nisem rekla, da ti povem kaj več.
Kaj ni lepo tukaj?
Banke niso bile nikoli zares moja zadeva.
Pomisli na milijardo dolarjev in spremeni mnenje.
- Jaz pač ne maram presenečenj. - Zaupaj mi, nikakršnih ne bo.
Zaupaj meni. Presenečenja se dogajajo.
Moram reči, je, ... zelo domače.
Ja, hvala lepa!
Jasno da, ko sem rekla banka,
nisem mislila kar neko banko.
Soba z razgledom!
- Ponujam ti najvišjo zgradbo na svetu. - In midva jo bova ukradla?
Sedež mednarodne banke Clearance,
ki, kot najbrž veš, kontrolira vse velike denarne transakcije v Jugovzhodni Aziji.
- Sem pritegnila tvojo pozornost? - Popolnoma.
Tule, centrala mednarodne banke Clearance v New York-u.
Upravljanje poslov je varovano pred vdori hekerjev, s programskim protipožarnim zidom, najetimi linijami
do računalnikov njihovih podružnic povsod po svetu.
Edin možen dostop je iz centralne kontrole v New Yorku
ali iz popolno varnih računalnikov iz podružnic.
V Kuala Lumpur-ju, ima neomejen dostop samo en človek.
Lee Kuan Hong, predsednik mednarodne banke Clearance iz Kuala Lumpur-ja.
Trezorji so zaščiteni z dvojnim varovanjem: z zaščitno dostopno kodo in popolnim očesnim nadzorom, ki se ne da ponarediti.
- 'Jutro, vsem. Lep dan, uh? - Živjo.
Ki pa ga bo nama uspelo ponarediti.
Prav zdaj, našemu predsedniku, pošpricanemu z muškatnim prahom po obrazu,
pregledujejo oči,
z majhno pomočjo fantov Conrada Greene-a,
upam vsaj.
- Mi slediš? - Vso pot.
Zdaj pa, zaradi milenijskega hrošča, bodo najini prijatelji v mednarodni banki Clearance
opravljali varnostne teste, in jih, kot je dogovorjeno, večkrat ponovili.
- Priprava testa za Sydney v... - Malo pred polnočjo, po lokalnem času,
bodo ugasnili glavno omrežje v vsaki coni za 30 sekund.
- Sydney je ugasnjen. - Poženite testni program.
Potrebujeva tistih 30 sekund da se pripopava na glavno omrežje.
Zatem potrebujeva 10 sekund časa za dostop na računalnik, da snameva...
- .."zadevo'. - Kako bova pridobila teh 10 sekund?
Ukradla jih bova.
Nameščen oddajnik bo enostavno prepisal signal njihove atomske ure. Tako bo,
od 11-ih zvečer njihova ura pridobivala delček sekunde vsako minuto,
da bova pridobila najinih deset sekund.
Kaj za eno "zadevo' pa bova snela?
Enya?
Spretno prikrit disk za katerega sem porabila pet let,
zaradi katerega so me večkrat 'pometli' iz pisarnice v zavarovalnici Waverly.
Disk naroči bančnemu računalniku prenos relativno majhnih zneskov denarja
iz stotine podjetij Jugovzhodne Azije na moj račun.
- Najin račun. - Ja, najin račun.
Enajst milijard dolarjev skupno.
Rekla si eno milijardo.
Rekla sem, da je tisto tvoj del.
Kaj pa misliš narediti s sedmimi milijardami kar ne moreš s štirimi?
Postaviti rekord.
Sama.
Sveni nekam osamljeno.
Sama?
Ne. Sama bo v redu.
- Boš pivo? - Hvala.
- Potrebujeva tri tedne za pripravo. - Koliko?
- Najmanj. - Ne. Zgoditi se mora jutri zvečer.
Ni govora.
Ali ne razumeš!? Mora biti v noči konec tisočletja, ali pa nikoli.
Potem pač nikoli. To je nemogoče.
Ti...
V redu. Petdeset-petdeset.
Kaj?
Saj si slišal.
Nemogoče!
Vendar izvedljivo.
Dame in gospodje, zdaj smo več kot 200 metrov nad morjem.
Naš nebeški most je najdaljši in najvišji na svetu.
Razteza se skoraj sto metrov k drugi stolpnici.
Podprt je, kot lahko vidite, s štirimi prilagodljivimi jeklenimi oporniki.
Luči so razobešene za jutrišnjo milenijsko zabavo.
Preko 40.000 lučk bo pričaralo resnično nekaj lepega za spomin.
Pa poglejmo kaj imamo? Imamo zadevico s posnetkom predsednikove očesne mrežnice.
In imamo predsednikovo vstopno kartico za 86-to nadstropje
v vrečki.
Moram vedeti še kaj drugega?
Konfucij, je rekel: Ne streljaj s topom, da bi ubil komarja.
Točno!
Zdaj, ko sem ti pokazal svoje, je čas, da ti pokažeš tvoje.
- No, tukaj je. - O, jej, jej, jej!
Prinesi ga k očku.
O! Prava lepota, huh? Večni užitek!
In kje je maska? Hočem svojo masko. Daj že!
O! Torej delaš z MacDougal-om na tem, ha?
Ja.
Uh-uh.
Predlagal bi ti da imaš mali pogovor s svojim partnerjem.
Če je še v državi.
Med tem časom, bom zadržal kartico in posnetke.
Conrad, moraš mi verjeti. Nisem imela pojma.
- Prisežem pri bogu, jaz ti kaj takega ne bi naredila! - Ne me...! Ne kujaj se mi, prasička!
- Daj no, Conrad. - Zgini ven! Izgini!
Izgini! Samo izgini! Izgini od tu!
Bejba, lepo te je videti!
Odpovedujem zadevo.
Ti to vzemi. Rembrandta ti nabavim kasneje.
- Kaj praviš? - Ni pri pravi. To se ne bo zgodilo.
Kaj pa velika, gigantska, zadeva v katero si bil tako zagledan na Škotskem?
Saj ne poskušaš brata olajšati česarkoli?
- Ničesr takega ne obstaja, da bi šlo mimo tebe. - Sedi, Mac.
Sedi.
Rekel sem, prekleto, da sedeš.
Mislim, Mac, da je nastopil čas da svojo punco izvzameš iz kombinacije...
- in ostaneš pri med-nama-poslu. - Oni ni moja punca.
Veš kaj, počasi dobivam vibracije, da kar naenkrat ta tvoja punca prevzema kontrolo.
Zamenjaš partnerja zamenjaš pravila.
Pravila pa pravijo... Mac opravi delo.
Jaz čuvam Mac-ov hrbet.
Ne preklicuješ ničesar, dokler jaz tako ne rečem.
Gin?
Kje jo imaš, ti baraba?! Zaupala sem ti!
- Baraba! Zaupala sem ti! Zaupala! - Gin! Hej! Gin!
Kje je?!
Zakaj si jo vzel?
Vstani! Vem, da se pretvarjaš!
Kam si šel?
- Zakaj si jo odnesel? - Nameraval sem jo prodati.
In zakaj je nisi?
Zato ker... je nisem mogel.
Zakaj ne?
Vedel sem, da če ti bi rekel, da pozabi na vse skupaj,
pojdi od tu, kot bi te nesel hudič,
tega ne bi naredila, kajne?
- Hm? - Ne.
Točno.
- Si bil v skrbeh zame, Mac? - Torej, sem.
- Si bil res? - Zaskrbljen za naju oba.
Nikar ne bodi.
Opa, oprosti. Pozabila sem na pravila.
Si jih ti kdaj prekršil, Mac?
Ne.
- Niti enkrat? - Ne.
Nikoli?
Nikoli.
Sama je... dobro, a?
Ne. Sranje.
Sovražim samoto. Samota ni zdrava.
- Kaj res? - Ja.
Hej... Gin...
Gin...
Gin.
Mm! Gin!
- Gin... Gin. - Kaj je!
Moja situacija...
je zelo zapletena,
Ne morem...
Ne morem razložiti.
Lahko vsaj poskusiš?
Oprosti mi.
Ja, tudi jaz vas imam rada, fantje.
Hej! Kaj pa počneš! Pustite me!
Na pomoč!
Hector...!
Kaj delaš tukaj?
O, prebral sem v časopisu da se z masko ni dobro izšlo.
Nimam glasu od svojih zaupljivih agentov, in zato sem, jasno, v skrbeh.
Preklical sem bolnišnice, poklical mrtvašnico,
in, končno, sem poklical avionsko družbo.
Sem pač človek, ki umira po tukajšnjih novicah, Gdč. Baker. Reši me muk.
Novice hočeš, Hector? Novica je ta, da ne cenim takega načina svojega razkrivanja.
On načrtuje tak posel ob katerem bo maska videti...
Mi ne verjameš? Fino. Pusti mene in primi njega.
Zakaj bi te pustil sedaj ko se z Mac-om tako lepo zbližujeta?
Oh, ja!
- Samo posel je, Hector! - Posel...
Si prepričana, da mi nimaš še česa povedati?
Poglej, časa mi daj do jutri. Obljubim, imel boš vse.
Se lahko zdaj vrnem na delo?
Ne spustite je z oči.
Mislim, da ni preveč cenila mojih slik. Saj sem ti rekel.
- Oba vaju vleče. - Pravi, da gre za posel. Verjamem ji.
Ja, najbrž je ravno zdaj na poti k gospodu Mac-u da opravi nekaj 'dela'.
Ne delaj tega. Tega ti ne počneš! Ti tako ne govoriš! Ne, ti ne!
Hector, srček! Nobene potrebe ni, da me tako trdo zagrabiš!
Sem ti rekel, da bo to potovanje pokazalo svojo vrednost.
Bolje zate, da imaš prav.
Vse kar moraš storiti je, da prisluhneš staremu Thibadeaux-u.
Še nikdar v svojem življenju, se nisem počutil tako razgaljenega.
Usklajevanje
zdaj.
V redu. Krožnik prihaja na linijo.
Vsako minuto, od zdaj do polnoči, ukradeva desetinko sekunde
najinim prijateljem v mednarodni banki Clearance.
Še so tam.
Torej, uh, bodi previden, boš?
Počakaj.
- Gin... - Ne, ni treba... niti besede.
Drek!
Hej, ste videli nekoga v modrem kombinezonu?
Štirica bazi. Ne, oprostite, izgubil sem ga.
Ne vem. Nekje med stopniščem in tovornjakom. Ja.
Gospa.
Fantje, tole je vodja inšpektorjev Yeng San, in gospod Cruz iz zavarovalnice Waverly iz New York-a.
Posebno ju zanima par nocojšnjih gostov.
Dvigalo. Ena minuta.
Tale ne dela.
Koristila bom tegale.
Poskusi privabiti malo nasmeha na obraz, draga.
To je torej vaš mednarodni tat umetnin, gospod Cruz?
Ni videti posebno nevaren, kajne?
Ne še.
V redu.
Zdaj...
Zdaj se bo čas ustavil.
Upam vsaj.
Oprostite.
- Ste opazili, kje sta izstopila? - 70-to nadstropje, gospod.
- Gledat ognjemet, najverjetneje. - Imate tam postavljene kamere?
- Seveda. - Bi imeli kaj proti?
- Ne najdem ju, gospod. - Kako to mislite?
Enostavno... ne uspem ju najti.
2.000 kamer imate v stavbi! Najdite ju!
Poslušajte, ne mislim se vsiljevati, ta dva sta zelo prebrisana.
Če sta izginila, sta zato, ker sta to naklepala. Je v zgradbi kaj umetnin?
Nekaj.
- In bančna hiša Clearance? - Nič, razen velikega računalnika.
Tukaj nekaj smrdi.
Mr Cruz, glede na to, kar ste nam povedali vi in vaši kolegi iz FBI-ja,
Imam veliko mož pripravljenih v rezervi. Kaj bi vam pa zdaj najbolj dišalo?
Mislim, da bi ju morali prijeti.
Zvočni takt.
Pet milisekund.
- Spusti nogo... - Med takti, vem.
Zdaj... tri,
dve, ena.
In...
Dve.
Tri.
Štiri.
Pet!
Šest.
Sedem.
Osem.
Devet... deset.
Enajst.
Dvanajst.
Ščetka za prstni odtis.
Ubiti... komarja...
- Top... - Ne streljaj s topom, da bi ubil komarja.
- Konfucij. - Res si dobra.
To je to? Kaj bo z denarjem?
- Daj mi leče. - Nekaj, kar bi bilo otipljivo.
Moj bog!
Zaradi tega ne 'delam' z bankami. Včasih so bile zlate palice, pa sefi z dragocenostmi...
Kje je zdaj tisti dober, staromoden plen?
Ta plen, dragi moj,
je točno tule notri.
20 sekund.
Pripravite se za prekinitev v KL-u (Kuala Lumpur) čez
- pet, štiri, tri, - Zdaj gre zares, ljudje.
dve, ena, gremo.
- Deset sekund prehitevajo. - Zakaj se Američanom vedno tako mudi?
- Deset sekund. - FDZ kompleten.
Čisto.
Zaščita... petnajst.
Čisto.
- Gremo! - Čisto!
- Vse čisto. - Deset sekund.
- Pet, štiri, tri, - Tri sekunde, ljudje.
dve, ena...
Čisti smo.
Srečno novo leto, Malezija!
- Deset, devet, osem, - Daj!
sedem, šest,
pet, štiri, tri,
- dve, - Dve.
ena!
- Uspela sva! - Srečno novo leto!
Srečno tisočletje!
Bilo je popolno.
Ah, Gin...!
Disk!
- Daj mi 'francoza'! - Kaj?
Ključ!
Če najdejo ta disk, sva mrtva!
Vrata!
Ne morem jih zaustaviti, Mac!
Reševalna oborožena enota, rdeči alarm.
Pusti ga! Daj že!
- Peto dvigalo se premika, gospod. - Kdo je notri?
- Prazno je. - Ne...
Mislim, da sta notri. Poglejte. Zamrznila sta sliko. Vidite?
Ugasnite ga.
Vedno obstaja presenečenje.
Primi.
Osumljenca sta v višini 50-ega nadstropja.
V redu, gospod Cruz, vaša prijatelja sta podgani v kletki.
- Kam zdaj? - V strojnico dvigal.
Stran! Ven! Ven!
Poskusiva po stopnicah.
Nazaj!
Počakaj.
Imam boljšo idejo.
Nastrojen, gospod MacDougal.
Osumljenca potrjeno v 50-em nadstropju, v smeri južno od plina.
Mislijo, da se hočeva izogniti plinu, zato zapri oči in globoko zajemi sapo.
Odmakni se.
Na.
- Kaj je to? - Komplet za načrt B.
- Zakaj pa? - Če ga bova potrebovala, ti bom že povedal.
Če nama uspe priti preko, po ventilacijskem zračniku, sva na varnem.
Preko, kam?
Tja.
Greva.
V redu.
Premikaj se!
Vztrajaj!
Daj no!
Moj bog!
Gin! Pazi!
Gin! Skoraj sva že tam! Premakni se!
Daj no!
Moj bog!
Naslednja postaja, ventilacijski jašek.
Oborožena policija! Dvignita roke nad glavo!
- Ne premikajta se. Ostanita kjer sta. - SWAT ekipa na streho.
SWAT ekipa na streho.
Gremo, gremo!
Daj, daj, daj!
Če se zdaj ne počutiš žive, se ne boš nikoli.
Greva!
Kontrola, imamo ju na muhi. Ju snamemo?
- Ponavljam, ju snamemo? - Negativno, vodja. Negativno.
A štekate? Ta dva hočem živa in razdražena.
Daj! Hitro v jašek!
Daj že!
Zdaj pa...
- Načrt B. Obrni se. - Kaj?
Obrni se.
Tole je mini drča. Toda deluje samo do določene teže.
- Ne grem brez tebe. Skupaj greva. - Ne, ne, ne, pretežko. Padla bi kot kamen.
Kdaj te potem spet vidim?
Dobiš me ob pol sedmih, na postaji Pudu.
Saj boš res tam, ne? Obljubi mi, da boš tam.
Tam bom. Nikoli ne zamudim. Zamujam zgolj v primeru, da sem mrtev.
Zdaj pa,
razpri vrv.
Ho!
Moj bog! Mac!
Oh, oprosti mi! Oprosti. Si v redu?
Kaj pa je narobe?
Narobe? Nič ni narobe. Vse je tako... kot mora biti.
- Kaj? - Virginia Baker?
- Posebni agent Aaron Thibadeaux, FBI. - Ma ne!
Aretirana ste, zaradi velike tatvine. Pravico imate, da ostanete tiho...
Mac?
Mac!
Karkoli rečeš lahko uporabijo proti tebi na sodišču.
Hvala, Mac. Imata samo vajino minuto.
Ti si policaj.
Ne. Ne, ravno.
Thibadeaux, verjela ali ne, je FBI. Pred dvema letoma
me je dobil, uh, in sklenila sva dogovor. Dogovorjeno je bilo... da mu dostavim tebe.
Že nekaj časa so ti za petami.
- Je tudi Cruz vedel? - Ne, pravkar je izvedel.
Ne razumem. Zakaj me nisi prijel že prej? Na kaj si čakal?
Torej, najprej sem, uh... se pravi, hotel sem videti, če ti bo uspelo.
Ne seri! Daj nehaj!
In hotel sem biti zraven, da bi to videl.
Mar nisva bila družabnika?
Ne morem verjeti, da mi to delaš.
Kar verjemi! Vsega je konec.
Dal sem jim Greene-a, Rembrandt-a, masko,
in celih sedem milijard.
Kako to misliš, sedem?
Se boš pač morala zadovoljiti z eno, hm?
- Kaj nisi rekel eno minuto. - Pomiri se, Hector. Saj ve kaj dela.
In zdaj, načrt C.
V žepu boš našla ovojnico. Potni list, vizo, denar.
Kam greš od tukaj je samo tvoja odločitev. Še vedno boš imela rekord... sama.
Mac!
- Ne razumem. Zakaj to počneš? - Verjemi,
pripravljen sem bil na vse, razen nate.
Mac! Čas je potekel!
Pojdi z menoj.
Gin,
tvoje življenje, je še vse pred teboj.
Moje... to je vse, kar imam.
Ne. Saj imaš mene.
Mene imaš.
Pazljivo poslušaj. V tvojem drugem žepu...
Dajmo.
- En sam premik in mu odbijem glavo! - Vsi skupaj, samo mirno.
- Brez premikanja! Nihče naj ne migne, jasno? - Fantje, spustite orožje.
- Tudi ti, Hector! Ubijem ga, če mignete! - Zgrabite jo na naslednji postaji.
Adijo, Mac.
Pelje se proti naslednji postaji. Gremo! Gremo zdaj!
- Brez orožja! Stran od tam! - Dajmo! Dajmo!
Veš kaj, ne vem kaj je šlo tukaj dol narobe,
vendar bom poskrbel za to, da boš zaradi tega letel iz FBI-ja.
- Ni še končano, Mac. - Verjamem ti.
Videti je, Mac, da je to konec nekega težkega prijateljstva.
Toda za tole danes si moj dolžnik.
Svoje dolgove vedno plačujem.
Štirje razvojni superčipi. Vrednost: pet miljonov dolarjev vsak.
Upam, da je bila tega vredna.
O ja, bila je.
Se vidiva, Mac.
Mislim, da ne.
V redu, Bob, spusti ljudi na ploščad.
Dostavi mi preklet avto.
Kako si to izvedla?
Skočila sem dol na vmesni postaji. Ko je vlak upočasnil, sem enostavno...
- Bilo je popolno. - Zdaj je bilo?
Veš kaj, Mac? Ne maram držati rekorda sama.
- Ne? - Potrebujem tvojo pomoč za naslednji posel.
- Kraljeve dragulje, ali kaj? - Ne! Nehaj no, prelahko!
Premišljevala sem o... Poznam tipa v Južni Afriki.
Dijamanti, dijamanti, dijamanti! Največji dijamanti, ki jih boš kdajkoli videl v življenju!
Sem ti kdaj povedala, kako močno ljubim dijamante?
Mac?
- Mac! - Kaj je!
Torej, kaj praviš?
- O čem? - O moji ideji.
Izvedljivo.
- Oh! - Oh, oprosti! Oprosti mi!
Lep dan vam želi P O W E R M A X